Південноафриканський басейн Вітватерсранд може містити поклади “невидимого золота” вартістю до $24 мільярдів – і один молодий науковець вважає, що знає, як ми можемо його роздобути.
Наприкінці 19 століття в Південній Африці в районі Вітватерсранда відбулася гігантська золота лихоманка, яка була настільки прибутковою, що сприяла заснуванню Йоганнесбурга. За оцінками, 40 відсотків усього золота, видобутого на Землі, було отримано тут, залишивши після себе величезні пагорби відходів гірничодобувної промисловості, відомих як хвостосховища.
Доктор Стів Чінгвару, 26-річний металург родом із Зімбабве, нещодавно провів дослідження, яке показало, що 6 мільярдів тонн хвостів навколо шахт Йоганнесбурга можуть містити до 460 тонн так званого “невидимого золота”.
Золото не завжди буває у вигляді блискучих самородків. Іноді крихітні кількості цінного металу знаходять зачиненими всередині інших мінералів, невидимими для людського ока. Це так зване невидиме золото.
Після кількісної оцінки кількості золота, зачиненого у відвалах Вітватерсранду, Чінгвару в рамках свого докторського проекту шукав більш ефективний спосіб переробки хвостосховищ для отримання цього металу, оскільки існуючі методи є досить неефективними.
“Історично склалося так, що низька концентрація золота в хвостосховищах вважалася занадто низькою, щоб мати цінність. Але тепер, коли екстенсивний видобуток вичерпав більшу частину високопробного золота, його видобуток стає неможливим – деякі шахти вже сягають 4 км [2,5 милі] під землею. Пошук золота в низькоконцентрованих джерелах стає все більш життєздатним”, – йдеться в заяві Чінгвару.
![](https://nnews.com.ua/wp-content/uploads/2024/05/image-726.png)
Робітники на шахті Вітватерсранд у 1888 році під час Золотої лихоманки.
“Зазвичай у такий спосіб вдається видобути лише 30 відсотків золота. Тож у своєму докторському дослідженні я запитав, де знаходяться решта 70 відсотків і як їх можна безпечно вилучити з піриту”, – пояснив він.
Сучасні способи експлуатації хвостосховищ не лише неефективні, але й можуть завдати значної шкоди навколишньому середовищу.
“Коли сульфіди окислюються, вони утворюють сірчану кислоту, а коли вона потрапляє в ґрунтові води, це підвищує мобільність деяких токсичних елементів. Це велика проблема в деяких частинах Йоганнесбурга, де люди бояться, що їхні ґрунтові води забруднюються через хвостосховища, пов’язані з дренажем кислотних шахт. Ось чому я дуже хочу висвітлити економічний потенціал, а також екологічні переваги ефективної переробки хвостосховищ”, – сказав Чінгвару.
“Якщо ви переробляєте пірит, ви усуваєте ключову причину кислотного шахтного дренажу, а також отримуєте від цього економічну вигоду. Процес має потенціал для вилучення додаткових цінних побічних продуктів, таких як мідь, кобальт і нікель, а також зменшення або навіть усунення забруднення важкими металами і кислотного шахтного дренажу, пов’язаного зі скиданням хвостосховищ”, – додав він.
Його дослідження показує, що хвостосховища Йоганнесбурга містять величезні запаси золота, приблизно на 450 мільярдів південноафриканських рандів (~24 мільярди доларів США).
Питання полягає в тому, чи є цей новий метод достатньо дешевим, щоб видобути золото і отримати прибуток. Чінгвару каже, що він розмовляв з кількома високопосадовцями у золотодобувному бізнесі Південної Африки, які вважають, що цей метод може бути розширений, щоб стати економічно життєздатним – і потенційно приносити значну кількість готівки.
“Всі вони сказали, що так, видобуток золота буде дорогим, але вони все одно зможуть отримувати пристойний прибуток. Особливо, якщо ціна на золото залишиться там, де вона є”, – сказав він в інтерв’ю Al Jazeera.